"Den unge pige sad musestille i skriftestolen" -
- "og hørte sin fars støvler kradse som kridt mod kirketrappen" -
- "for så at dø hen og forsvinde. Hun sansede præstens nærvær. "
Den fredag eftermiddag sidste år i februar -
- læste jeg en historie for mit forfatterhold af James Leer -
- som studerede litteratur og levede i sit eget dystre Gulag.
"Hun bed sig i læben og lukkede øjnene. Stum. "
James ' historier var lige så muntre som hans gemyt.
Jeg var åndsfraværende. Måske skyldtes det -
- at min kone havde forladt mig om morgenen.
Måske ikke. Jeg var blevet forladt før.
James ' holdkammerater, der vidste hvor sårbar en forfatter er -
- gav deres føIsomme, blide besyv med.
Hvad fanden er der galt med jer katolikker?
Skal vi nu ikke prøve at være konstruktive?
- Howard, hvad siger du? - Jeg hadede den.
Hans historier giver mig selvmordstanker.
Det var ikke videre konstruktivt.
- Ja, Hannah? - Måske har vi misforstået det.
Hannah Green. Hun var talentfuld og boede hos mig.
Hun var klog og venlig -
- og gik altid i røde cowboystøvler. Jeg havde aldrig set hende uden.
Han respekterer os nok til at glemme os. Det kræver mod.
Fint formuleret, Hannah. Lad os slutte med det.
Husk Ordfestivalen i weekenden.
De, der kører VIP'erne til cocktailpartyet -
- skal være hos rektor senest halv seks.
Tak for det. Klarer han den?
- Ja, det tror jeg. Hvad med dig? - Mig? Ja. Hvorfor?
Jeg ville bare være sikker.
Gider du slukke lyset?
Det var rart at sidde i bilen. Alene. Så jeg kunne klare tankerne.
Det var tid til Ordfestivalen, universitetets forfatterplapreton.
Min redaktør, Terry Crabtree, var på vej.
Han havde kæmpet for min sidste roman "Brandstifterens datter".
Men det var syv år siden, og jeg var endnu ikke færdig med efterføIgeren.
Terry var ligeglad med Ordfestivalen. Han ville se min længe ventede bog.
Jeg måtte holde ham stangen.
- Tripp... - Crabtree, hvordan går det?
- Det er rart at se dig. - Nu skal jeg tage den.
- Hils på min nye veninde Antonia... - Sloviak.
Goddag. Denne vej.
- Jeg tager Antonia med i aften. - Jo flere, des bedre.
Terry fortalte om dig på flyet. Det lød spændende.
Jeg fortalte, hvad du gør som forfatter, og hvad jeg gør.
Jeg sveder blod i fem år, og han retter stavefejl.
- Det sagde han også. - Vi kender hinanden ret godt.
Men det er faktisk syv år.
Ved du, hvor tit jeg har bedt til at få sådan en sild som sidemand?
- Hun er transvestit. - Du er skæv.
Hvordan går det med bogen?
Fint. Den er færdig. Den skal bare finpudses lidt hist og her.
Strålende. Jeg ville gerne se på den i weekenden.
- Jeg er nået til et kritisk punkt. - Skulle du ikke bare finpudse den?
Jo, men der er nogle detaljer, jeg skal se på.
Jeg vil ikke lægge pres på dig. Men jeg er under pres.
Forstår du det? Hvad hulen tror du, det er?
Det er en tuba.
- Du har vel ikke betalt for bilen? - Nej, jeg fik den af Jerry Nathan.
- Han skyldte mig penge. - Han skylder Gud penge.
Den parfume skulle vel aldrig være Cristalle?
- Jo. Hvordan vidste du det? - Jeg gættede bare.
Ordfestivalens åbningsfest blev altid holdt hos Sara og Walter Gaskell.
Hun var rektor og førte tilsyn med universitetet.
Hendes mand var institutleder og førte tilsyn med mig.
- Sikke et henrivende drivhus. - Det er mrs. Gaskell's hobby.
- Det troede jeg, du var. - Slap af. Min kone er lige gået.
Du finder en ny. Hun vil være ung og smuk. Det er de altid.
Hej med jer. Terry! Nej, hvor hyggeligt.
Rektor! Du ser henrivende ud.
Undskyld! De møgsko! Jeg fatter ikke, hvordan folk går i dem.
Øvelse...
- Vi har vist ikke hilst på hinanden. - Antonia Sloviak.
Poe!
Poe, hold så op!
Det skulle vel aldrig være Walters hund?
- Hvem gør den af nu? - Mig. Den er blind.
Hold så op. Helt ærligt!
- Jeg skal tale med dig. - I lige måde.
Vil du lægge frakkerne op på gæsteværelset?
Gerne. Hvis jeg vidste, hvor det var.
Nu skal jeg vise dig det. Terry?
Vi lader, som om vi var hjemme. Poe kan vise os rundt.
- Er den ikke ny? - Walter har lige fået den indrammet.
Du begynder.
- I morges... - Jeg er gravid.
Jeg er sikker.
Nå, det er... Det var en overraskelse.
Ved Walter, at...
Jeg tror, Walter ville blive mere end overrasket.
- Emily gik fra mig i morges. - Hun er gået fra dig før.
Hun er gået ud af stuen før, men hun er altid kommet tilbage.
Nu bliver vi vel bare skilt, gifter os med hinanden og får barnet, ikke?
- Ganske enkelt. - Helt sikkert. Ganske enkelt.
Er det Cristalle?
Gud, jeg bruger transvestitparfume. Hun er transvestit, ikke?
Ellers sørger Terry for, hun er det, inden aftenen er omme.
- Har han spurgt til bogen? - Ja.
Og?
Fortæller du ham det?
Nej. Måske. Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Det gør jeg heller ikke.
DiMaggio's rekord for at komme på base -
- overgår alt andet i sportsverdenen og bliver nok aldrig slået.
- Kom her, gamle dreng. - Dens tilstand er så sørgelig.
Jeg drikker ikke normalt.
Men det var blevet en pissekaotisk dag.
Nu var jeg i selskab med Saras mand og hans hund, Poe.
Du har hilst på min ven.
Han pralede af sin Harvard-eksamen, men anede intet om sin kone og mig.
DiMaggio symboliserede ægtemanden som hårdtslående spiller.
Poe havde lugtet lunten fra første øjeblik.
Alle kvinder ønsker et eller andet sted at være Marilyn Monroe.
Lige mine ord.
Jeg har da haft mange succeser i årenes løb.
Q... Q var rig.
Q var berømt. Q var halvandet år om hver bog. Jeg hadede ham.
Min bedste bog var væk i løbet af nul komma fem. Så jeg føler mig splittet.
Spørg, om det også gæIder hans hus i Hamptons.
- Grady... - Hr. Lektor...
Q, hun har allerede fået to noveller trykt -
- så tag og støv dit bedste repertoire af.
- Du sagde ikke noget om, du skrev. - Du spurgte ikke.
- Hvad mener du om filmversionen? - For litterær.
Grady... Douglas Triddley. Amherst.
"Brandstifterens datter" indgår i mit pensum for tredje år i træk.
- Det forklarer, at den stadig sæIger. - Det er længe siden, den udkom.
Nå, der er du. Jeg må have en flaske Lafite-Rothschild fra 1975 til Q.
Han skal jo snart holde tale.
- Så han skal være glad. - Når han er glad, er jeg glad.
James?
Den er ikke ægte. Den har tilhørt min mor.
Hun vandt den i Baltimore, da hun gik på katolsk skole.
Det lyder ret overbevisende.
Jeg skød tit med knaldhætter. Men de bliver ikke fremstillet mere.
Det er bare for heldets skyld. Nogle går med harefod.
Du går med våben.
Nej tak. Jeg vil nødig miste selvbeherskelsen.
Jeg skulle egentlig ikke være kommet.
Men forleden var jeg i biffen med Hannah. Hun inviterede mig med.
Er du og Hannah kærester?
- Nej. Hvorfor tror du det? - Slap af. Jeg er ikke hendes far.
- Hun kan også godt lide gamle film. - Hvad så I?
"Født til hævn" med Tyrone Power og Frances Farmer.
- Hun blev tosset. - Som Gene Tierney. Hun var med.
- Den lyder god. - Den var ikke dårlig.
Du er ikke som de andre lærere.
Du er ikke som de andre studerende.
Hør her, James. Hvad angår det i eftermiddags...
- Undskyld. Det kørte af sporet. - De hadede den virkelig.
Mere end nogen af de andre. Men det gør ikke noget.
- Jeg skrev den på en time. - Er det rigtigt? Det må jeg nok sige.
Jeg har søvnproblemer.
Når jeg ligger vågen, finder jeg på historierne.
- Fryser du? - Lidt.
- Skal vi så ikke gå ind? - Der er endnu koldere.
- Du har nok ret. - Jeg fik øje på drivhuset.
Jeg kom herud for at se på det. Det ser himmelsk ud.
- Himmelsk? - Jeg så engang en film.
Noget af den foregik i Himlen. Alle gik i hvidt.
De boede i glashuse ligesom det der. Jeg må hellere gå.
- Farvel, lektor Tripp. - Du, James?
James, du må ikke gå. Jeg skal vise dig noget.
- Jeg når ikke bussen. - Det er det værd. Tro mig.
- Nu skal jeg. - Tak, min ven.
Kom.
Hej med jer. James, kører du med mig?
- Nej, jeg skal hjem. - Han skal med mig.
Kan du ikke tage Crabtree og hans ven med? Hvor er de, for resten?
Her er vi.
Jamen goddag!
James, det er min redaktør, Terry Crabtree.
James ved det med George Sanders.
Mr. Crabtree kan ikke huske, hvordan han begik selvmord.
- Piller, 25. April 1972, Costa Brava. - Nej, hvor alvidende.
James kan alle filmselvmordene. Kom med dem.
- Der er så mange. - Bare nogle få.
Pier Angeli 1971 eller 72, også piller.
Donald "Red" Barry skød sig i 1980. Charles Boyer, 1978, piller igen.
Charles Butterworth, 1946, tror jeg. I en bil.
Det siges, det var en ulykke, men han var forstyrret.
Dorothy Dandridge, piller, 1965. Albert Dekker, 1968.
Han skrev selvmordsbrevet på maven.
William Inge, 1973. Carole Landis, piller.
Jeg har glemt hvornår. George Reeves skød sig.
Jean Seberg, piller, selvføIgelig, 1979.
Everett Sloane, han var god, piller. Margaret Sullavan, piller.
Lupe Velez, mange piller. Gig Young skød sig selv og sin kone.
- Der er mange flere. - Jeg er helt bagefter.
- Det var alfabetisk. - Sådan fungerer min hjerne vel.
Vil du i byen med mig og Tripp efter foredraget?
- Jeg vil bare hjem. - Ingen på din alder vil bare hjem.
Der er en lektor til stede. Se det som en ekskursion.
- Er det virkelig den ægte vare? - Ja, det er det.
- Den fra hendes bryllupsdag. - Det har jeg ladet mig fortælle.
- Du må godt. - Mener du det?
Ja.
Hun var lille.
Det er de fleste ikke klar over.
Skuldrene er så smalle.
Så perfekte.
Det var garanteret den eneste gang, hun havde den på. Den dag.
Hvor må hun have været lykkelig.
Den må have kostet Gaskell en bondegård.
Han fortæller aldrig Sara sandheden om, hvad han betaler for den slags.
Du er virkelig gode venner med rektor, hvad?
Vi er ret gode venner.
Jeg er også gode venner med hendes mand.
Det må du være, når du kender koden til hans skab -
- og han ikke har noget imod, du er i deres soveværelse.
Ja...
Vi må hellere smutte. James...
Har du det godt, James?
Undskyld...
Måske skyldes det...
synet af den jakke, der tilhørte hende.
Den ser så ensom ud...
som den hænger der i skabet.
Måske er jeg bare lidt nedtrykt.
Jeg er også lidt nedtrykt, James.
Fordi din kone er gået fra dig?
Hannah sagde noget om det.
Det er indviklet, James.
Vi må hellere gå nu.
Så så... God hund, Poe. Poe er en god hund.
Så så, Poe.
Vær sød.
Åh nej, James.
Du har skudt Gaskell's hund.
- Jeg var da nødt til det. - Du kunne have hevet den væk.
Nej, den var sindssyg. Den angreb dig.
Slap nu af, James. Styr dig lige.
Har du et spejl? Så kan vi se, om den trækker vejret.
Hunden er død, James. Tro mig.
Jeg ved, hvordan en død hund ser ud.
Hvad nu?
Først giver du mig knaldhættepistolen. Kom så med den.
Hvad skal vi stille op med...
den?
Jeg tænker stadig på, hvordan jeg får sagt, at jeg har myrdet den.
Når et kæledyr bliver gjort kold, vil ejeren nødig have -
- at en af hendes studerende stod bag.
Vil hun hellere have, at det var en af hendes lektorer?
Jeg er fastansat.
Vent lidt.
- Den er stadig varm. - Prøv med fødderne først.
Det er et stort bagagerum. Det kan rumme en tuba -
- en kuffert, en død hund og en konfektionspose.
Det sagde de også altid i reklamerne. Crabtree, jeg ved, du har noget.
- Hvem tilhører tubaen? - Miss Sloviak.
- Må jeg spørge om noget? - Ja, det er hun.
- Er din ven Crabtree bøsse? - For det meste. Men ikke altid.
Hvad har vi her?
Det ligner jo... Det er vores gamle ven, hr. Kodein.
Det skulle tage smerterne. Vil du have en?
Nej tak. Jeg klarer mig fint uden.
Ja, det var derfor, du legede med knaldhættepistolen.
Du er i fin form. Lige så frisk som en forpulet fisk.
Undskyld, James. Undskyld, jeg sagde det.
Skal vi ikke prøve igen?
Det er mig en glæde at præsentere forfatteren...
Quentin Moorewood, som bare bliver kaldt Q blandt venner.
Jeg...
er forfatter.
Vi forfattere ved, at alle har en historie.
Alle bartendere og taxachauffører har alle tiders gode idé til en bog.
I har formentlig alle sammen en idé. Men hvordan føres den ud i livet?
Hvad er broen fra inspirationens vandkant til fuldbyrdelsens kyst?
Tro.
Tro på, at jeres historie er værd at fortælle.
Tro på, at I er i stand til at fortælle den.
Tro på, at den struktur, I har udtænkt, ikke segner under jer.
Tro på, at når I når over på den anden side -
- er der nogen, der går op i jeres historie.
- Jeg går et øjeblik. - Jeg tilbeder den formelle struktur.
Grady...
Du fik et til, ikke?
Er det der... Er det slut?
Næsten. Vil du op at sidde?
Hvad er der galt?
Ikke noget. Jeg har bare forvredet noget.
Sara, jeg skal sige noget til dig.
Det er ikke så rart.
Så rejs dig op. Jeg er for gammel til det gulvroderi.
HjæIper du mig op?
- Her til aften... - Jeg ved, hvad du vil sige.
- Det tror jeg ikke. - Du elsker Emily. Det er klart.
Hun er ung og smuk. Du bliver hos hende.
- Det er ikke mit valg. Hun er gået. - Hun kommer igen.
Det er derfor...
jeg ikke vil have barnet.
Vil du ikke have det?
Det kan ikke lade sig gøre.
Du mener da ikke, det kan lade sig gøre, vel?
Ikke umiddelbart. Men jeg ved, hvad det betyder for dig.
Gu' gør du ej! Du skal ikke sige, det ikke kan lade sig gøre!
For det kunne godt lade sig gøre.
De er snart færdige. Vi må hellere gå.
Hvis pistol er det?
- Det er en souvenir fra Baltimore. - Den er tung.
- Den lugter af krudt. - Knaldhætter.
Der fik du mig.
Jeg elsker dig, Grady.
"Dørene larmede. "
- "Det var pinligt. De bar ham ud. " - Han er fortællerstemmen.
"De gik hen mod herretoilettet. Men ville de nå derud i tide?"
Terry Crabtree og James Leer.
Det er typisk for dig at begå den fejl. Vent her.
- Jeg har brug for et lift. - Så regn med mig.
- Der er en forklaring. - Kunne han ikke have kastet en sko?
- Antonia... - Tony. Nu da jeg er hjemme.
Tony...
Jeg er ked af, det ikke gik med Terry.
Pyt med det. Din ven er bare... Han samler på bizar sex.
Han ville kalde det en vane. Jeg tror, han har det svært.
- Fordi hans karriere er ødelagt? - Gud, har han sagt det til dig?
Han har ikke haft en succes i over fem år.
Hele New York opfatter ham som en slags... nul.
Han regner med, din bog er så god, at han kan beholde sit job.
Du er ikke sådan en, der kun skriver én bog og så aldrig føIger den op.
Du kan dreje ind til siden her.
Jeg må videre. Jeg skal redde James Leer.
Ved du hvad? Måske skulle du tage hjem.
Du trænger vist selv til at blive reddet.
- Hej, Grady. - Hvordan går det?
En dobbelt Dickel med is. Jeg sidder der.
- Er det bare øI? - Hovedsageligt.
Jeg hører, at I to har plyndret Crabtrees apotek.
- Hvor er alle de andre? - Sara og Walter ville hjem til Poe.
- Han er gået under bordet. - Han har skrevet en bog.
- Han startede i efteråret. - Og blev færdig i julen.
Er han god?
- Ikke endnu. - Jeg læser den alligevel.
Crabs, han er sgu en af mine studerende.
- Jeg er ikke sikker på, han er... - Det er han. Jeg ser mig selv i ham.
Det tror jeg gerne. Det er lidt mere indviklet.
Han er ude af den. Han kvajede sig tidligere.
- Han skal ikke forvirres seksuelt. - Jo, det er lige det, der skal til.
- En dobbelt Dickel med is. - Oola.
Tak, Oola.
SkåI.
Gud, ser du det samme som mig?
Lige der. Kom så. Du begynder.
Formand for James Brown-klubben. Han er bokser. Fluevægter.
- Nej, jockey. Curtis Hardapple. - Nej, ikke Curtis.
Vernon. Vernon Hardapple. Arrene skyldes en hest.
- Han faldt af og blev trampet ned. - Han er pillevrag.
- Han bor hos sin mor. - Ja, og hans lillebror er...
staldkarl og hed Claudel. Moderen beskylder Vernon for Claudel's død.
Fordi...
- Fordi... - Tja, fordi...
Han blev dræbt af Freddy Nostrils, da han ville skyde hans yndlingshest.
Claudel blev selv ramt af kuglen.
Vernon...
derovre kendte til drabsplanen.
- Det var godt. - Han har hørt alt, hvad vi har sagt.
Kom. Du skal danse med mig.
Kom nu.
Jeg har læst "Brandstifterens datter" igen.
Den er så smuk, Grady. Så naturlig.
Det er, som om sætningerne ventede i Stilhimlen på, at du hentede dem.
- Jeg takker. - Jeg elsker din hilsen i den.
Jeg er bare ikke så uskyldsren, som du tror.
Jeg håber ikke, det passer.
Vi har brug for al den uskyld, vi kan få.
Den knægt trænger til en god stor Coca-Cola.
- Nu skal jeg hjæIpe jer. - Nej, vi mødes ved bilen.
Aha. Giv mig nøglerne til bagagerummet.
- Jeg vil have mine ting. - Det er jeg nødt til at ordne.
Så siger vi det...
lektor Tripp.
Når du har kørt James hjem, så se til, at han har det godt, før du kører.
- Ja, hvis jeg vidste, hvor det var. - Ved du ikke, hvor han bor?
Jeg har aldrig været der.
- Det lyder mærkeligt. - James er mærkelig.
Hans tante bor i Sewickley Heights. Nå nej. Hun arbejdede der vist bare.
- Jeg vil have mit tornyster. - Hvad taler han om?
Den grimme grønne taske, han render rundt med.
Han må have glemt den derinde.
- Pis, han har glemt den i auditoriet! - Mit tornyster!
- Nå, så kan han sove hos mig. - Hvor?
I den tilstand kunne man stille ham i garagen ved siden af sneskovlene.
Grady, hvis du vil snakke senere, så er jeg længe oppe.
- Tripp! Bagagerummet! Jeg dør! - Ja ja!
Jeg dør!
Kører du i den bil?
- Den brune Ford Galaxie 500 fra 66. - Det er min bil.
- Nej, det er min, dit røvhul! - Du tager fejl.
- Hvem er det? - Vernon, smut hjem til mor.
- Hvad glor du på? - På dig, makker.
Tryk sømmet i bund. Kør nu, din lyseslukker!
- Kør, spejdermor. - Hvad er der?
- Hvad tror du? - Han var i koma.
- Hvis skyld var det? - Jeg ville bare berolige ham.
Grady! Brems!
- Hvad går der af ham? - Bak!
- Kør uden om ham. - Jeg stopper jer!
Det tror jeg ikke.
Kom tilbage!
- Hvad sker der? - Der er ensrettet.
Kør!
Pas på. Der er han igen.
- Hvad nu? - Skylder du også ham en bog?
Du kan altid køre ham over.
Hvad fanden var det?
Jeg har lige fået min motorhjelm besprunget.
- Vent her et øjeblik. - Hvor skulle vi gå hen?
Øjeblik.
Lektor Tripp...
De kommer vel efter rygsækken. Jeg hedder Sam Traxler.
Jeg så manuskriptet, så da De kom, tænkte jeg...
"Kærlighedsoptoget". Den lille lort var altså færdig med sin bog.
- Er den god? - Det ved jeg ikke. Måske.
Nå. Nu var der altså en redaktør fra Manhattan -
- der strejfede om i Pittsburgh -
- med en succes-forfatter ved sin side og en død hund bagi.
Passer alt det der om Errol Flynn?
At han puttede chilipulver på pikken -
- for at gøre det sådan, De ved -
- mere stimulerende for pigen?
- Hvor fanden skulle jeg vide det fra? - De er da ved at læse hans biografi.
Nå ja.
Det passer. Han smurte alt muligt på den.
Salatdressing. Hakket lammekød.
Perverst...
Når jeg spekulerede på, hvad Sara så i mig -
- og det gjorde jeg tit -
- så konkluderede jeg altid, at hun elskede at læse.
Hun var afhængig af ord på tryk.
Til alt held fremstillede jeg hendes yndlingsnarko.
- Er det Deres kone? - Nej, hun er ude af byen.
- Hvad laver vi egentlig her? - Vi tager den længste vej hjem.
- Hav det godt, lektor Tripp. - Tak for turen.
Jeg sagde til mig selv, at jeg måtte glemme alt andet -
- Emily, Sara, jakken og hunden, og arbejde på min bog.
Den var begyndt som en kort bog.
Formentlig omkring 250 til 300 sider.
Den var blevet lidt mere omfangsrig.
Og slutningen var stadig længere væk.
Men den var der. Jeg vidste det. Jeg kunne næsten se den.
James...
Jeg har det udmærket. Jeg mistede bare balancen.
Jeg lagde dig på gulvet.
- Nå... Tak. - Så du ikke ville kløjes i din tunge.
Du må savne hende meget.
Nå, denne her? Nej, jeg skriver bare i den. Den har ikke tilhørt Emily.
- Der er nok en historie bag den. - Den er ikke særlig interessant.
Er det alt sammen med enkelt linjeafstand?
- Ja, det er jeg bange for. - Det er virkelig en lang bog.
- Hannah sagde, at du skrev, men... - Men hvad?
Ikke noget. Der er længe siden, "Brandstifterens datter" udkom.
Nogle af de andre på holdet troede -
- at du måske var...
- Færdig? - Blokeret.
Jeg tror ikke på skriveblokering.
Det siger du ikke. Skal jeg tage den?
- Ja, gider du? - Dine briller.
Tak.
- Han sagde ikke, hvad han hed. - Hvem?
- Ham i telefonen. - Hvad ville han?
Han spurgte, om mr. Tripp boede her og kørte i en Ford Galaxie 500 fra 66.
- Hvad sagde du? - Ja.
- Strålende, James. - Jeg troede bare...
Godmorgen, drenge.
- Godmorgen, James. - Godmorgen.
Jimmy, Jimmy, Jimmy... Jeg tager et bad.
Lektor Tripp? Hvordan endte jeg her i går?
Ingen ved, hvor du bor. Hannah foreslog, du sov på sofaen.
Gjorde jeg noget forinden? Jeg mener noget slemt?
Tja, du skød institutlederens hund -
- og stjal hans yndlingsklenodie.
Pis...
Gør noget klogt. Skjul dig.
Godmorgen.
- Lektor Tripp? - Ja.
De var til en komsammen hos Sara og Walter Gaskell i går aftes.
- Hvad drejer det sig om? - Nogen brød ind i et skab.
Og hunden er forsvundet. Så De en mistænkelig person?
Det vil jeg ikke ligefrem sige.
Hvad med Deres studerende James Leer?
De ved vel ikke, hvor jeg kan finde ham?
Jeg tror, jeg har hans nummer på universitetet.
- Nej, pyt med det. Vi finder ham. - Hav det godt.
Nå, der er du. Jeg troede, vi skulle snakke i går.
- Jeg var... - Lektor Tripp?
- Jeg hørte, hvad han sagde. - Hvornår er der morgenmad?
- Hvad gør vi nu? - Øjeblik. Hallo?
- Grady? - Sara.
Godt, du er hjemme. Nu skal du bare høre.
Kan du hænge på et øjeblik, skat?
Må jeg spørge dig om noget? Hvor skal vi hen?
Jeg har et par ting at gøre i dag. Jeg skal besøge min kone.
- Hende der gik? - Ja, hende.
- Satans også! - Du bløder.
Det siger du ikke.
Nå, hvor bor du, James?
Ikke engang Hannah Green ved, hvor din lejlighed er.
Jeg er blevet smidt ud. Nej, jeg blev ikke smidt ud.
- Jeg blev bedt om at flytte. - Det er der sikkert en historie i.
- Den er ikke særlig interessant. - Så hvor bor du?
På...
busterminalen.
Det går nok. Jeg kender vagten, og der er et defekt skab til mine ting.
- Kors. Hvor længe har det stået på? - Et par uger.
Det er derfor, jeg har pistolen. Til selvforsvar.
- Du skulle have sagt det til nogen. - Hvem?
Det ved jeg ikke. Mig?
James ' historie mindede om en dårlig knaldroman.
Normalt ville jeg have overvejet, hvad der var fantasi -
- og hvad der var virkelighed. Men jeg havde andet at tænke på.
Tænker på dig.
Gaskells hus virkede øde og forladt. Men Ordfestivalen var i fuldt sving.
- Styr dig lidt. Det er syreholdigt. - Det kan jeg ikke.
- Jeg ved ikke, hvad jeg fejler. - Du har tømmermænd.
Hvad ellers?
Et øjeblik.
Jeg måtte have en alvorlig samtale med Sara.
Men indtil da ville jeg bare vise min gode vilje.
Har du dårlig samvittighed?
- Tænk, at du smed røret på, din røv. - Det må du virkelig undskylde.
- Jeg havde meget om ørerne. - Walter er tosset.
Marilyns jakke blev stjålet i går. Og Poe er forsvundet.
- Det har jeg hørt. - Nå? Hvordan?
En 12-årig politimand kom forbi.
Tilstod du? Dine fingeraftryk var overalt.
- Det var hurtigt. - Det var bare for sjov.
Nå ja...
Nu vi taler om i går, så er der noget, vi må snakke om.
Fint.
- Jeg vil være sammen med dig. - Gud, hvor lød det oprigtigt.
- Det passer, Sara. På æresord. - Jeg tror dig, men det er ikke nok.
- Nej, jeg ved, hvad der står på spil. - Det tror jeg ikke.
- Men det er ikke besluttet endnu. - Det med barnet?
Det... og dig.
Jeg tegner ikke et kort til dig, Grady. Du må selv finde ud af det.
Hvorfor står din bil der? Hvem sidder i den?
- James Leer. - Hvad laver han her?
Jeg hjæIper ham med hans problemer.
Han er vel nok heldig.
Hun lod til at tage det pænt.
Det rette øjeblik dukkede ikke op.
- Har du lyst til at køre en tur? - Ja.
- Humboldt County? - Måske.
Min far får det af sin læge.
- Glaucoma? - Endetarmskræft.
- Du gode gud, James. - Det er en skandale.
Mine foræIdre bor i en lille by.
- Hvor? - Carvel.
- Carvel? Hvor ligger det? - Uden for Scranton.
Den har jeg aldrig hørt om.
Det er et hul. Tre moteller og en mannequin-fabrik.
- Min far arbejdede på den i 35 år. - På en mannequin-fabrik?
Seitz Plastics. Det var der, han traf min mor.
Hun var hjæIpekok i cafeteriet.
- Før det dansede hun. - På hvilken måde?
På alle tænkelige måder.
Havde hun ikke gået på katolsk skole?
Når vi synder, synder vi med eftertryk.
Jeg troede ikke, du ville miste selvbeherskelsen.
Jeg ventede nok bare på det rette øjeblik.
Jeg var taget derhen, hvor min kone voksede op, for at få styr på tingene.
For at sætte de rette ord på bruddet. Så Emily kunne få det lidt bedre.
Eller måske så jeg selv kunne få det bedre.
Sandt at sige vidste jeg ikke, hvorforjeg var der.
Nogen har hoppet på røven på din bil.
Man kan se et omrids af røven. Vil du have en? De er fantastiske.
Hvis du ryger resten af den joint, begynder du at æde æsken.
- Måske tog hun ikke herhen. - Det gjorde hun. Vi venter bare.
I mellemtiden vil jeg gerne have, du åler dig igennem der.
Rolig. Emily har ikke brugt nøgle, siden hun var 15.
- Du fylder ikke mere end hende. - Det er ikke det.
Det mindede mig bare om, hvad der var i bilen.
I bagagerummet.
Nå ja... Lad os prøve ikke at tænke på det.
Tak.
- Her er virkelig rart. - Det ved jeg godt.
Det er sådan et hus, man har lyst til at vågne op i første juledag.
Jeg går lige et øjeblik. Bare slå dig ned.
Jeg skal lige ringe.
God indflydelse findes ikke. Al indflydelse er umoralsk.
Man skal udvikle sig selvstændigt og realisere sig selv helt.
Det er meningen med livet. Man skal leve til fulde -
- og give alle følelser og drømme form.
Som jeg sad der -
- var jeg mig bevidst, at jeg slet ikke kendte Emily.
Selv om vi havde levet sammen, var det, når jeg gik hjemmefra -
- og var hos Sara, at jeg føIte mig hjemme.
- Universitetet. - Rektor, tak.
Man overvinder kun en fristelse ved at give efter for den.
Hvis man modstår den, bliver sjælen syg af længsel.
Tak.
- Hallo? - Det er Grady.
- Hvor er du? - I Kinship. Jeg skal tale med dig.
- I Kinship? - Det er ikke derfor, jeg ringer.
- Du er sammen med Emily. - Nej, her er ingen.
- Jeg ville bare... - støve af?
Sara, jeg er her ikke for at finde sammen med Emily igen.
Det betyder ikke noget. Du må selv om, hvad du gør med dit liv.
- Sara, du forstår det ikke. - Nej, men jeg vil sige noget.
Hør godt efter, Grady.
Ja.
Jeg kan ikke vente på dig, for så kan jeg komme til at vente evigt.
Så jeg tager beslutningen på egen hånd.
Farvel, Grady.
At få et comeback... Det må være slemt at være passé.
Det må du ikke sige. Det skræmmer mig.
Vi må hænge i og tjene godt til vores foræIdre.
- Goddag. - Hej.
Det er betændt. Du skal til en rigtig læge.
Har du lyst til varm kakao og nybagte småkager?
- Det lyder godt. Tak. - Selv tak.
Er han en af dine studerende?
Ja, han er god nok. Han er bare lidt forvirret.
Han klarer den. Med den rette vejledning.
Hvor er Emily, Hank?
Det ved jeg ikke, om jeg skal fortælle dig.
Jeg vil ikke genere hende. Jeg vil bare sige undskyld.
Jeg vil ikke have hende igen. Det er gået skidt længe.
Jeg ved kun, at Emily ikke føIte, hun kunne regne med dig.
Hun har haft det sådan længe.
Nu er hun i Philadelphia hos Linda Ashby.
Helt ærligt, Grady. De gik på Wellesley sammen.
- Hun var på besøg hos jer i en uge. - Nå, Linda.
Jeg har ikke fået sovet så meget. Min redaktør er i byen.
- Jeg prøver at gøre min bog færdig. - Nå ja. Bogen.
Jeg håber, den bliver virkelig god.
Jeg har det virkelig herligt.
Det er jeg vel nok glad for.
Tag og hold nallerne fra mit pot.
- Det er ikke noget for amatører. - Du er vred på mig, ikke?
- Fordi jeg skød din kærestes hund. - Det var hendes mands hund.
Og hvem har sagt, at hun var min kæreste?
Bare du ikke havde skudt min kærestes hund.
Selv om vi ikke var venner, havde den ikke fortjent to kugler i brystet.
Jeg ved det ikke... Du opfører dig sgu bare uhyggeligt hele tiden.
Det forklarer, at andre på holdet hader mig.
De hader dig, fordi du er ti gange bedre nu, end de nogensinde bliver.
Mit arbejde er elendigt. Det sagde du selv til Crabtree.
Det var ikke ment på den måde. Og hvad betyder min mening?
Hvad betyder nogen andens mening? De fleste reflekterer slet ikke.
I hvert fald ikke over skrivekunsten.
Bøger... De betyder ingenting.
For nogen.
Ikke mere.
"Brandstifterens datter" betød noget. Den betød noget for mig.
Det var derfor, jeg kom hertil. For at blive undervist af dig.
Den er en af grundene til, jeg vil være forfatter.
Tja, James...
Det har du min uforbeholdne undskyldning for.
- Hvad skal vi? - Jeg giver et måItid mad.
Og derpå lidt kaffe, og så kører jeg dig hjem.
- Kør mig hjem nu. Jeg er ikke sulten. - Du skal have noget at spise.
- Jeg trækker noget i automaten. - Hvad taler du om?
På busterminalen kan man trække ostemadder.
De er udmærkede. Lad os køre, så Carl ikke får min plads.
Carl?
- Det skal du ikke tænke på. - Gå ind og få et bord.
Min bedste studerende skal altså ikke leve af gamle ostemadder.
Han skal ikke sove på busterminalen. Så gå ind. Jeg kommer om lidt.
C- A-R-V-E-I.
Ja, jeg er sikker. Uden for Scranton.
Den står ikke i fortegnelsen. Udmærket...
Jeg står og kigger på en mand fra Carvel i Pennsylvania.
Det vil nok interessere ham, at De har forlagt hans fødeby.
Det er jo ikke noget, jeg står og finder på, mens...
Pyt med det. Jeg tog fejl.
- Vil du have en bid? - Nej tak.
Det er derfor, du får de anfald.
Anfald?
Du lyder som Tennessee Williams. Jeg får ikke anfald.
- Hvad vil du så kalde det? - Det ved jeg ikke. Lldebefindender.
Jeg er bare bekymret for dig.
Vær du hellere bekymret for dig selv.
- Hvor går du hen? - Ingen steder. Bliv her.
Jeg kommer igen om lidt.
- Godaften. - Lektor Tripp.
- Fred Leer. Min kone, Amanda. - Jeg har ødelagt en dejlig aften.
Vi skulle til velgørenhedsfest. Klubben lå heldigvis på vejen.
Jeg syntes bare, James skulle være hos familien.
Det forstår vi da godt.
Udmærket. Så henter jeg James.
Undskyld, jeg spørger, Amanda, men har du gået på katolsk skole?
Hvabehar?
- Jeg tager ikke med dem. - Mit liv er ret kaotisk lige nu.
- Det er mit også. - Jeg skal skrive min bog færdig.
- Jeg forstyrrer dig ikke. - De mennesker er dine foræIdre.
- Nej, de er ej. - Hvad?
De er mine bedsteforæIdre. Mine foræIdre er døde.
Den mand er din far. Du ligner ham på en prik.
- Det er der god grund til. - Rend og hop.
Det er derfor, hun tvinger mig til at sove i kæIderen.
Hos rotterne og Amontilladoen.
- De behandler mig som et misfoster. - Du er et misfoster.
- Du ved ikke, hvordan det er. - Du har ret.
Men du får ingen medlidenhed, for jeg ved ikke, hvem du er.
James, har du sagt én ting i løbet af de sidste 36 timer, der passede?
Én ting, der havde med dig at gøre?
Jeg ville bare bo lidt hos dig.
Jeg er lærer, James. Ikke hotelejer.
Tak, lektor Tripp.
Crabtree... Åh nej.
Må jeg komme forbi?
Jeg ved, jeg skulle have ladet være, men jeg kunne ikke dy mig.
Jeg fatter ikke, jeg lod den ligge fremme.
- Har Crabtree snust rundt herinde? - Det tror jeg ikke.
Lad os lægge det væk.
Åh nej.
Nej. Du må ikke gå.
- Jeg har ventet på dig. - Jeg er smigret, men det går ikke.
Åh, undskyld! Bryder jeg ind i lidt privatundervisning?
- Du er ikke nogen særlig god vært. - Det har du kompenseret for, ikke?
Nogle gange må man improvisere. Hvor fanden har du været?
- Jeg kørte en tur med James Leer. - Han nakkede rektors hund, ikke?
- Hvad? - De troede, den var løbet væk.
Men så fandt de blod på tæppet. Folk mente, det skyldtes indbrud.
Men Terry sagde straks, at det lød som James.
- Har andre draget den slutning? - Nej, men det gør de snart.
- Du kender ikke James. - Hvem gør det?
Det gør jeg. Det gør jeg nu.
Jeg har tilbragt tid med ham. Jeg har læst noget af ham.
- Hans bog? Er den god? - Ja. Meget, meget god.
- Den er ægte. - Jeg vidste det. Hvor er han nu?
Jeg sendte ham hjem til hans foræIdre.
Hans foræIdre? Hvorfor gjorde du det?
Under omstændighederne mente jeg, det var bedst for ham.
Men jeg begynder at tro, det var bedst for mig.
Jeg kunne ikke give ham nok opmærksomhed.
Det går over enhver forstand.
Hannah, kan du huske, hvor du kørte James hen den dag? Til hans tante?
- Sewickley Heights. - Hvad var adressen?
- Jeg satte ham af på et hjørne. - Ring til universitetet.
- Det er for sent. - Er det for sent at ringe til rektor?
Måske.
Tripp, du har virkelig kvajet dig på alle områder, hvad?
- Er det den der? - Glem det. Du rører den ikke.
- Ikke uden forlov. Der er ret meget. - Baxter Drive 262.
- De står i telefonbogen. - Jeg kører.
"Kærlighedsoptoget". Jeg tror på den. Jeg fæster min lid til ham.
Kun din lid?
Jeg har haft det sådan før. Kan du ikke huske det?
- Det er længe siden, men... - Hvor slemt står det til, Crabs?
Ret slemt. Så slemt, at de ser på mig, som om jeg ikke arbejder der mere.
Jeg passer vist ikke til den nye firmaprofil.
- Hvad er den? - Øh... kompetence.
Nu er vi der.
Jeg havde ingen ret til at troppe op ved James ' hjem midt om natten.
Det væsentlige var jo at finde sammen med Sara igen.
Men vi ville redde James Leer. Jeg vidste ikke fra hvad -
- for jeg var ret sikker på, at alt, hvad han sagde, var fis.
Der er mindst en snes vinduer. Hvordan finder vi hans?
Jeg har jo sagt, at de lænker ham fast i kæIderen.
Men måske var det lige meget. Nogle gange skal folk bare reddes.
Rodgers & Hart?
James Leer.
- Hvad laver I her? - Vi befrier dig, Jimmy. Klæd dig på.
Yndigt... Hvornår flytter kaptajn Nemo ind?
Tænk, at du gjorde nar af min badekåbe.
- Lysestagerne tilhørte min oldemor. - Spar mig for familiekrøniken.
Jeg har hørt om din familie og "Chinatown"- aspektet.
Jeg tror dig. Det er derfor, vi er her. Klæd dig på.
- Må jeg tage den på igen? - Gør, hvad du vil.
- Han er så beskeden. - Han er så føIsom.
- Giv ham en chance. - De biblioteksbøger er for gamle.
Mr. Leer kan vist se frem til nogle fede bøder.
Hans fis slår alt. Bare jeg vidste, den lort havde talt sandt én gang.
Hallo. Dyrk det her. "Døren gik op. Det var et chok at se" -
- "hvordan han kom trissende ind som en gammel, udkørt bokser. "
Lyder det som en, vi kender?
"Men først da han missede mod tusmørkets bitre glød... "
Han har hårdt brug for en redaktør. "... og mumlede: ".
"Det betyder ingenting", at chokket for alvor satte ind. "
"Da forstod han, at hans helts sår sad et mere dystert sted. "
"Hans hjerte... "
Hvad med hans hjerte?
"Hans hjerte kunne ikke engang inspirere sig selv mere. "
"Det slog kun af gammel vane. Det slog kun... "
"... fordi det var i stand til det. "
Nu er jeg klar.
- Har du det godt, lektor Tripp? - Skal vi gå, før Bedste æder dig?
Hun kommer ned to gange i timen. Måske tilkalder hun politiet.
En afledningsmanøvre... Vi lægger puder og bamser under dynen.
Ligesom "Against All Flags".
Nej, jeg har en bedre idé.
Godnat, lille prins.
Lad os gå ovenpå. Der er dårlige vibrationer hernede.
Der må være kommet mere gang i den, efter vi gik.
Godnat.
Det er hos Sara og Walter Gaskell. Vi kan ikke tage til telefonen...
- Hallo? - Walter?
Grady? Ved du, hvad klokken er?
På mit ur er den kvart over otte. Men det går vist ikke rigtigt.
- Den er halv fire, Grady. - Det er vigtigt, Walter.
Hvad er der, Grady?
Jeg er forelsket i din kone.
Hvad?
Sara. Jeg er forelsket i hende.
- Er du fuld, Tripp? - Nej.
Jeg vil alligevel godt tale med dig på mit kontor. Mandag morgen.
- Sara? - Jeg har prøvet at ringe.
Men der er vist noget galt med din telefon.
En af vores studerende er forsvundet.
Hans foræIdre fandt en død hund i hans seng.
Det er min skyld. Jeg har prøvet at sige det.
Jeg er ikke særlig glad for dig lige nu.
Det er Walter heller ikke. Han har talt med politiet.
De mener, James Leer står bag det alt sammen.
Du skulle vel aldrig vide, hvor James Leer er?
- Han er derinde. - Og Marilyns jakke?
Den er i min bil.
- Min bil er blevet stjålet. - Helt ærligt!
- Jeg parkerede lige der i går aftes. - Er du sikker?
Nu kommer pubertetspatruljen.
Det tager jeg mig af. Gå ind og find James.
Er han vågen? Der står en politimand udenfor, og han går ingen steder.
- Er det den samme? - Ja.
Undskyld, lektor Tripp. Men du ser ret elendig ud.
- Han har ret. Du ser frygtelig ud. - Mon det skyldes rektor?
- Det går fint. - Fint.
- Lige så frisk som en forpulet fisk. - Kom nu.
James, med hensyn til din bog...
Den er ikke så ringe endda. Slet ikke så ringe endda.
- Tak. - Selv tak.
Jeg udgiver den. Med den rette redaktør kan den blive genial.
Alle tiders. Med din og politiets hjæIp bliver han den nye Jean Genet.
God fængselslitteratur er sjæIden.
Bare rolig, James. Vi finder på noget.
Jeg er ikke urolig. Du er vel ikke urolig?
Jo, lidt.
Det skal du ikke være. Skidt med, om jeg ryger ud. Det er nok fair.
Lad os håbe, det ikke går så galt.
- Lektor Tripp? - Ja, James.
Selv hvis jeg ryger i fængsel, har jeg aldrig haft en bedre lærer end dig.
Gad vide, om det er det, universitetet mener med en liberal uddannelse?
- Walter anlægger ikke sag, vel? - Vi får se.
Han skal til møde med politiet og James' foræIdre.
Han var ret morgensur.
Du ringede ikke til os i nat, vel?
- Jo, det tror jeg nok. - Hvad tror du, du sagde?
Jeg sagde vist, at jeg var forelsket i dig.
- Han har altså fortalt dig det. - Ja.
- Hvad sagde du? - At det ikke lød som dig.
- Hvad gør vi nu? - Finder jakken.
- Hvordan det? - Jeg tror, jeg ved, hvor den er.
Vi spørger, om vi må låne Hannah's bil.
SelvføIgelig. Nøglerne ligger på bordet.
Ved siden af din bog.
- Jeg blev ikke færdig. - Var den så spændende?
- Det er ikke det. Det er bare... - Det er bare hvad?
Du ved godt, du altid siger, at en forfatter skal væIge.
Selv om din bog er virkelig smuk -
- fantastisk smuk -
- er den nogle gange ret detaljeret.
Med alle personernes hestes stamtavler -
- og tandkort og så videre.
Måske tager jeg fejl, men nogle steder virker det -
- som om du ikke har foretaget noget valg.
Overhovedet.
Måske ville det være anderledes -
- hvis du ikke altid skrev -
- mens du var påvirket.
Tak for din betænksomhed.
Men jeg er ikke den første forfatter, der ryger lidt pot.
En vis bog, jeg skrev, mens jeg var påvirket -
- blev tildelt en lille ting kaldet PEN-prisen -
- som jeg for øvrigt modtog, mens jeg var påvirket.
Nu skal jeg hjæIpe dig.
- Du holder dig væk. - Fint. Så kører jeg.
Jerry Nathan skylder dig penge. Han stillede bilen som kaution.
- Jeg tror bare ikke, den var hans. - Hvis er den så?
- Vernon Hardapples. - Motorhjelmshopperen?
- Han sagde noget, der tyder på det. - Hvad?
"Det er min bil, dit røvhul. "
- Hvis vi finder Vernon og bilen... - så finder vi jakken.
Hold da op. Hvordan vidste du det?
- Det ved jeg ikke. Det var intuition. - Det var genialt.
Godt, jeg stadig har talent for noget.
Pas nu på.
Hold motoren kørende.
Dig kender jeg godt. En dobbelt Dickel med is.
Oola.
Jeg glemmer aldrig en drink.
Jeg glemmer aldrig en Oola.
Har du glemt mig? Gå ind, pus. Han har en pistol!
- Hvem har en pistol? - Det har du. Smid den!
- Vernon, slap af. - Hvorfor "Vernon"?
Hvorfor sidder han i min bil? Han er gal. Han kalder nok alle Vernon.
- Smid så pistolen. - Det er bare en souvenir.
- Det er en souvenir. - Gu' er det ej! Det er en pistol!
Nej, hør nu...
Giv mig den pistol!
Er du sindssyg? Kan du ikke se, min pige venter sig?
Ud!
Pus, klarer du dig?
- Løb! - Hvem fanden er det?
Nej, Vernon!
Du må ikke skyde!
- Kom, Tripp! Hop ind! - Han er sindssyg.
Du gode gud.
Jeg har ombestemt mig. Skyd ham.
Du har vel kopier?
Jeg har en anden version af kapitel et.
Så går det nok. Som da Carlyle mistede sin bagage.
Det var Macaulay.
- Og da Hemingways ting gik tabt? - Han fik aldrig rekonstrueret det.
Jeg vil ikke forklejne dit tab.
Men måske var det kun godt.
- Mener du, at det var en slags tegn? - På en måde.
- Tegn plejer at være mere subtile. - Lad mig se.
Var alt det papir, der fløj væk, den eneste kopi?
- Det er jeg bange for. - Og så siger du, det er et tegn?
- Hvad fanden går der af dig? - Lad nu være.
Jeg siger bare, at man nogle gange ubevidst sætter sig i en situation -
- eller skaber en situation, hvor man kan bearbejde uafklarede ting.
For at håndtere et problem.
Nu skal du høre, hvad problemet er. Dig bag rattet. Det er problemet.
- Sigtede du ikke på hans hoved? - Han ville stjæle min bil.
Sigtede du ikke på hans hoved?
Så er det godt!
Sket er sket! Jeg vil ikke høre mere om det!
Hvad handlede den om? Din bog.
- Hvad var historien? - Det ved jeg ikke.
Det er svært at destillere essensen af en bog, fordi den lever i ens sind.
Du må da vide, hvad den handlede om. Hvorfor skrev du den ellers?
Jeg kunne ikke holde op.
Vernon, må jeg spørge dig om noget?
Dreng eller pige?
Bare barnet ligner hende -
- så er det ét fedt for mig. Ved du, hvad jeg mener?
- Tak for turen, Vernon. - Selv tak. For resten...
Hold op med at kalde mig Vernon.
- Jakken, Tripp. - Hvad?
- Vi skal have jakken. - Nå ja.
- Oola, den jakke... - Ja?
- Den har tilhørt Marilyn Monroe. - Er det rigtigt?
Hun havde smalle skuldre ligesom dig.
Det er der mange, der ikke ved.
Den bog må have været et vildt trip. Kom, skat. Så kører vi.
- Må jeg få en forklaring på det? - Jeg kom til fornuft.
Tillykke. Men hvad skal James gøre? Bede til, at Gaskell gør det samme?
Han vil ikke sende James i fængsel. Han er på sit kontor nu.
Han taler med hans foræIdre og politiet om en løsning.
- Han bliver mindst smidt ud. - Det er lige meget.
Det er vel nok oplyst, hr. Lektor. Godt, landets børn er i dine hænder.
Ingen kan lære en forfatter noget. Man fortæller dem, hvad man ved.
De skal finde deres røst. De, der gør det, skal blive ved.
Det skal resten også. Ellers når de aldrig derhen, hvor de skal.
Det hjæIper selvføIgelig at vide, hvor man gerne vil hen.
At hjæIpe de studerende med det... Det og Sara...
Det har gjort de sidste par år værd at leve.
Hvad angår James, så har han ikke brug for mig mere. Han har dig.
Mig?
- Hvad kan jeg gøre? - Det ved jeg ikke.
Improvisér. Det er du jo ret god til.
Tripp?
Det gør mig ondt.
Improvisér...
Jeg var færdig med at improvisere.
Jeg måtte finde Sara.
Jeg måtte forvisse hende om, at det var hende, jeg ville have fra starten.
Og nu... I, der har været her før, ved -
- vi har en tradition på festivalen. Jeg taler om De Udvalgte.
De lokale forfattere, som har fået godtaget et manuskript -
- af en redaktør udefra.
I denne weekend har Susan Lowery -
- fundet et forlag til sin børnebog "Den ensommeste reje".
Rejs dig op, Susan.
Den næste bekendtgørelse er meget spændende -
- fordi den angår en studerende ved universitetet.
Vor egen James Leer, som studerer engelsk litteratur på andet år -
- har fundet et forlag til sin første roman -
- som jeg mener hedder "Det kærlige optog".
"Kærlighedsoptoget".
Rejs dig op.
- Han er et rumforsøg. - Buk, James!
Din gulddreng.
Og sidst, men måske ikke mindst -
- har Terry Crabtree fra Bartizan besluttet at udgive min bog.
En analyse af ægteskabet mellem Joe DiMaggio og Marilyn Monroe -
- og dets rolle i amerikansk mytedannelse -
- som jeg foreløbig har givet titlen: "Det sidste amerikanske bryllup".
Så til vi ses igen næste år: Tak for i aften.
Jeg læste i "Brandstifterens datter" forleden.
Skildringen af sumpcypressen slår alt.
Tak, Q. Det er jeg glad for.
Sara!
Du, Traxler?
Hej, lektor Tripp.
- Ryger du, Sam? - Kun når jeg arbejder.
Hold da kæft. Mener du det?
Pas nu på.
Jeg faldt ikke. Hverken da eller senere.
Da først floden havde slugt mit opus, fik jeg ikke flere anfald.
James røg hverken ud eller i fængsel takket være Crabtrees fiksfakserier.
Men han holdt alligevel op og tog til New York for at udgive sin bog.
Hannah Green har besluttet at søge ind på et forlag efter universitetet.
Og Crabtree... Crabtree er stadig Crabtree.
Hvad mig angår, så mistede jeg alt.
Min kone, min bog og mitjob. Alt detjeg troede var vigtigt.
Men jeg vidste endelig, hvor jeg ville hen.
Og nu var jeg sammen med en, der kunne hjæIpe mig derhen.